Hygiena práce ergonomie
Základní pojmy a jejich definice.

Podtrženy jsou pojmy, které je třeba znát jako nezbytné minimum k zápočtu.

1.	Úvod, definice, zdraví a nemoc. Základní faktory prostředí.

Hygiena: Prevence nemocí; 
Veřejné zdraví: zdraví (společensky) ovlivnitelné (na rozdíl od neovlivnitelného genetického základu);
Zdraví:  definice WHO – stav fyzického, duševního a sociálního blaha.
             Jiná definice – stav bez nemoci.
Zdraví – mnoho úrovní (pozitivní zdraví). Srovnej trénovaný a netrénovaný jedinec (adaptovaný a neadaptovaný). Mezi zdravím a nemocí nemusí být ostrý přechod.
Ochrana zdraví (před nemocí to co je dáno zákonnými předpisy). 
Podpora zdraví (rozvíjení zdraví - to co zdraví slouží ale není možno vymáhat legislativně).
Hygienické služba (a v ní hygiena práce) oproti bezpečnosti práce. Kompetence: Bezpečnost práce je kompetentní v prevenci úrazů, hygienická služba v ostatní prevenci.
Základní faktory prostředí
Fyzikální:
mikroklimatické (teplo – chlad, vlhkost, rychlost proudění vzduchu), tlak, záření (pole) elektromagnetické, magnetické, gravitační, elektrický proud, ionizující záření, hluk, vibrace.
Chemické: 
jedovatost (akutní, chronická), dráždivost, narkotické účinky, ovlivnění vědomí 
pozdní účinky“ - senzibilizace (zcitlivění vedoucí k přecitlivělosti - alergii), mutagenita a karcinogeneze, (postižení genetické informace buňky),
fetotoxicita  embryotoxicita (postižení plodu v těle matky jedovatou látkou),  teratogeneze – postižení plodu bez poškození genetické informace.
Biologické:
patogeny (choroboplodné zárodky), potenciální patogeny (mohou vyvolat onemocnění za zvláštních okolností), toxiny (např. botulotoxin, aflatoxin)
Viry, bakterie, plísně a jejich produkty, prvoci priony 
Sociální faktory:
touha po uznání, soutěž o postavení, sociální deprivace (deprivace: strádání z nedostatku podnětů), frustrace (nemožnost uspokojit základní potřeby).

Potřeby člověka (Maslow)

1.	Základní fyziologické (jídlo, pití, teplo apod.).
2.	Bezpečí.
3.	Sociální kontakt.
4.	Úcta a sebeúcta.
5.	Sebeuskutečnění.

Ovlivnitelných nemocí je více jak 50%.

2.	Determinanty zdraví, tvorba limitů.

Zdraví je dáno geneticky a prostředím Prostředí se myslí včetně prostředí sociálního (kultura, výchova, nápodoba, učení apod.) . Genetika je (zatím) neovlivnitelná, prostředí ano. Prostředí má vliv na 60 – 70 % zdraví.

Limit v pracovním prostředí je z hlediska zdravotního taková úroveň faktoru, při které nedojde při celoživotní expozici k poškození zdraví zaměstnance. K poškození zdraví může dojít jen v případech individuální zvýšené citlivosti k tomu kterému faktoru. Kromě zdravotního hlediska existuje ještě hledisko, ekonomické, organizační a metodické (např. PCB jsou toxické při koncentracích blízko meze stanovitelnosti – pak se hledá nějaký jiný faktor, který je možno stanovit a jehož koncentrace více méně sleduje koncentraci obtížně stanovitelné látky např. prach). 

Působení škodliviny:  prahové a bezprahové
•	Prahové – např. hluk, toxické látky – škodlivý účinek se projeví až od určité úrovně - prahu.
•	Bezprahové – např. ionizující záření a karcinogeny (mutageny) – škodlivý účinek se může projevit i při minimální úrovni škodliviny.

Vztah dávka              -    účinek

Prahové působení

Dávka

Účinek

práh

 (např. chemické látky, většina fyzikálních faktorů). Při takovémto účinku můžeme pro 
chemické látky stanovit:-LD(C)5O (dávka (koncentrace v ovzduší) při níž zahyne 50% exponovaných jedinců), ED (EC) – efektivní dávka (koncentrace), NPK-P (nejvyšší přípustná koncentrace v pracovním prostředí), PEL (přípustný expoziční limit), LOAEL (Lowest-Observed-Adverse-Effect-Level), NOAEL (No-Observed-Adverse-Effect-Level), ADI (Acceptable daily intake)

Bezprahové působení

Dávka

Účinek

ionizující záření, látky karcinogenní, senzibilizující, mutagenní

Nebezpečnost a riziko
Nebezpečnost je vlastnost (jedovatost, výbušnost apod.), riziko je pravděpodobnost s jakou se nebezpečná vlastnost projeví.

Limity a (ne)zdravotní hledisko ochrana zdraví pomocí limitů má také nechtěné negativní důsledky. (konkurenceschopnost na trhu, efektivita vložených prostředků v některých případech byl bylo vhodnější použít prostředky vynaložené na úpravu pracovního prostředí jinak např. zanechání kouření by někdy mělo větší efekt než snížení škodliviny na úroveň limitu, diskriminace schopných např. u fyzické zátěže u mladých, trénovaných osob) 

3.	Zátěž, stres.
V pracovním prostředí jistě významný faktor, ale obtížně metodologicky a legislativně podchytitelný. Stres je celková reakce organismu na podněty, které organismus vyhodnotí jako život ohrožující. Reakce je předen naprogramovaná a jakmile se jednou spustí, tak je obtížně zastavitelná. Dominují přesuny krve ze zažívacího traktu a kůže ke svalům, je ovlivněna vyšší nervová činnost tak, že mozek hledá v paměti podobnou událost a její řešení.

4.	Ergonomie, anatomie a fyziologie.

Anatomie: Věda o makroskopické skladbě a stavbě těla.
Důležitost v hygieně práce: nemoci z jednostranné, dlouhodobé a nadměrné zátěže (včetně nemocí zad, které se neuznávají a neodškodňují jako nemoci z povolání), postižení z vibrací (eventuelně s vlhkem a chladem), postižení z hluku, postižení cév z pracovních stresů (neuznává a neodškodňuje se jako nemoc z povolání), poleptání žíravinami a kyselinami, aspirační pneumonie při vdechnutí uhlovodíků o malé viskozitě (zejména po zvracení), antropometrie – měření tělesných rozměrů (Důležité zejména pro ovladače strojů, velikost a tvar nářadí, pracovní místo). Úrazy.

Fyziologie - Věda o funkci orgánů a organizmu.
Funkční poruchy jdou obvykle ruku v ruce s anatomickými poruchami (viz výše), existují ale i funkční poruchy bez výrazného anatomického poškození. Chemické látky a infekční mikroorganizmy mohou vyvolat poruchy mikroskopické obvykle v důsledku zánětu a zmnožení vaziva (včetně silikózy). Časté jsou poruchy funkce nervů a centrální nervové soustavy, jater, ledvin (játra, ledviny a žlázy jsou tzv. parenchymatózní orgány). Poškození při dušení. Poškození při nedostatečné výživě (vitaminové karence a karence stopových prvků, ale i vápníku a hořčíku či draslíku při průjmech a chloru při zvracení), nebo při dehydrataci.

Ergonomie – studuje vztah mezi člověkem a prací. 
Studuje nároky práce na fyzickou zdatnost (sílu, rychlost, vytrvalost) a dále nároky na smyslové orgány a vyšší nervovou činnost. Uplatňuje se při hodnocení fyzické náročnosti práce, práce s břemeny včetně uspořádání pracoviště a z toho vyplývajících pracovních poloh a pracovních pohybů, nároky na ovladače a různé sdělovače (např.  monitory), sleduje a hodnotí monotonii a smyslové nároky práce, nároky práce z hlediska odpovědnosti za chybná rozhodnutí, sociální klima na pracovišti.

5.	Fyzická práce, onemocnění z  nadměrné zátěže.

Práce ve fyzice – práce v biologii: když nesu břemeno vodorovně a stejnou rychlostí ve fyzice práci nekonám, v biologii ano. Chůze ze schodů je negativní práce – tento pojem ve fyzice není.

Práce jako přeměna chemické energie v mechanickou a tepelnou energii, účinnost svalové práce 6 – 24%. 6% u práce statické, 24% u dynamické.

Jednotky jsou stejné jako ve fyzice: práce (J) a výkonu (W).

Fyzická aktivita a organizmus. Adaptace na fyzickou zátěž. 
Důsledky nedostatečné fyzické zátěže: 
1.	Na pohybový aparát (kosti s chrupavkami, svaly, vazivo), důsledkem je nedostatečné napětí svalů kolem páteře (povolený svalový korzet) a z toho vyplývající nemoci zad.
2.	Na srdečně cévní systém, na imunitu, nervovou činnost.

Pohybový aparát zahrnuje:
Kosti s chrupavkami, svaly, pomocný aparát (šlachy, povázky, nervy, cévy)
Svalový stah    
a. izometrický - mění se napětí, délka zůstává stejná – statická práce, sval se neprokrvuje a tím mu chybí kyslík a živiny a nejsou odváděny zplodiny – práce je neúčinná (6%)
b. izotonický – napětí je stejné,  mění se délka – pokud není napětí ve svalu příliš velké umožňuje prokrvení a taková práce je dynamická a více účinná než statická (až 24%)

Druhy práce:
1.	Tělesná práce.
2.	Práce s převahou koordinovaných pohybů.
3.	Práce s převahou zatížení smyslových orgánů.
4.	Práce s převahou duševní činnosti.

Tělesná práce:
Statická – izometrické stahy svalů, účinnost 6 – 8%, žádné prokrvení při zátěži vyžadující vyšší sílu než je 15% Fmax, tréninkem nelze prodlužovat dobu stahu, pouze zvyšovat jeho sílu.
Dynamická – izotonické stahy svalů, účinnost až 25%.

Práce svalu a kyslíkový dluh 
Kyslíkový dluh vzniká na začátku práce a uhrazuje se:
a. při lehké a střední dynamické práci za 2 – 5 minut, kdy dojde ke zvýšenému prokrvení svalu
b. při těžké práci, nebo při práci statické se uhrazuje až v zotavné fázi.

Posuzování náročnosti práce:
1.	tepová frekvence – jednoduchá, zahrnuje i emoční složku, závisí na trénovanosti a momentálním stavu organizmu (např. při horečce je vyšší)
2.	nepřímé měření energetického výdeje a ventilometrie
3.	tabulky, potřebujeme časový snímek (metoda nepřerušovaného pozorování, metoda okamžitého pozorování).

Posuzování tělesné zdatnosti – step test, bicyklový ergometr nebo běhátkový koberec, chodecký test apod. Rytmičnost biologických funkcí i tělesné zdatnosti.

Únava: lokální v. centrální, krátkodobá v. vleklá, vyčerpání organizmu.

Zotavení: pasivní a aktivní odpočinek. Aktivní odpočinek má efekt pouze u lokální únavy.
                 Masáže, sauna, výživa atd., 

Pracovní poloha: 1) Přirozená poloha: stoj a sed.
                              2) Nepřirozená poloha: hluboký předklon, dřep, v kleče a ve výponu.

Pracovní místo:  trvalý pracovní prostor v. přechodný pracovní prostor (hranicí je polovina pracovní směny). Další důležité pojmy: Ovladače a sdělovače. Uspořádání pracovního místa. Manipulační rovina, pohybový prostor pro horní a dolní končetiny, referenční bod (– bod pracovního místa nejbližší k tělu). Podrobnosti v předpisech.

Pracovní nástroje a ergonomie. Široká problematika – uvést na příkladech a vlastní zkušenosti.

6.	Hodnocení a management rizika. Kategorizace prací.

Management rizika
Rozhodovací proces který začíná identifikací rizika (co a nakolik ohrožuje zdraví), hodnotí dopady a možnosti ekonomické, technické, sociální a politické a na základě předchozího vyvíjí, analyzuje a srovnává možná regulační opatření a vybírá z nich nejúčinnější tak, aby maximálně omezil existující či potenciální riziko. Součástí řízení rizika je i komunikace rizika.
Maximální omezení rizika neznamená riziko nulové. 

Nebezpečnost: vlastnost faktoru

Riziko: pravděpodobnost s jakou se nebezpečná vlastnost projeví

Stejné ohrožení života představuje: 
5 000 km autem
100 cigaret
1 rok v chemickém průmyslu
2 hod. alpinismu
Pramen: Bláha K., Cikrt M.: Základy hodnocení zdravotních rizik, SZÚ 1996

Komunikace rizika: správná informace o riziku – tedy taková, která povede ke správnému vnímání rizika (ani většímu, ani menšímu) – nutný předpoklad správného a rozumného rozhodování.

•	Kategorizace prací

Kategorizace prací je zákonem uložená povinnost zařadit práce do jedné ze 4 kategorií podle stanovených pravidel. Jednotlivé kategorie odpovídají rizikovosti práce (kategorie 1 je nejméně riziková). Kategorizace se týká všech prací. Povinnost kategorizovat má i ten, kdo, není zaměstnavatelem, ale vykonává práce sám, nebo s rodinnými příslušníky (§ 43 zákona č. 258/2000 Sb. o ochraně veřejného zdraví v platném znění - dále zákon). Návrh na kategorizaci podávají zaměstnavatelé orgánu veřejného zdraví. O zařazení práce do kategorie 2 - riziková, 3 a 4 rozhoduje orgán veřejného zdraví. 

Povinnost kategorizovat stanovuje zákon o veřejném zdraví č. 258/2000 Sb. v platném znění. Kategorizace prací vychází z § 37 zákona, odst. 1, který zní: "Podle míry výskytu faktorů, které mohou ovlivnit zdraví zaměstnanců, a jejich rizikovosti pro zdraví se práce zařazují do čtyř kategorií." Kategorie jsou definovány v § 3 vyhl. č. 432/2004 Sb. Práce kategorie 1 nepředstavují podle současných znalostí pravděpodobně žádné riziko pro pracovníka. Práce kategorie 2 jsou práce, kde poškození zdraví vlivem pracovních podmínek nelze vyloučit, kupříkladu u zvýšeně citlivých osob. Práce kategorie 3 je práce při níž není expozice osob faktorům pracovního prostředí spolehlivě snížena  technickými opatřeními na úroveň stanovenou hygienickými limity a pro zajištění ochrany zdraví pracovníků je třeba využívat ochranné prostředky či jiná ochranná opatření. Práce kategorie 4 jsou práce s vysokým rizikem poškození zdraví, které nelze vyloučit ani při používání dostupných a použitelných ochranných opatření. Práce kategorie 3 a 4 jsou označovány jako rizikové práce, rizikovou prací může být také práce kategorie 2, pokud o této práci takto rozhodl orgán veřejného zdraví (§ 39 zákona). 

7.	Hluk. 

Zvuk – mechanické vlnění pružného prostředí v kmitočtovém rozsahu vnímaném lidským sluchem.
Ultrazvuk (nad 20 kHz), infrazvuk pod 16 Hz). Zvukové vlny.
Hluk – zvuk, který vyvolá nežádoucí, nebo  rušivý vjem, nebo má škodlivý vliv na člověka.
Fyzikální veličiny: akustický tlak, akustická rychlost a kmitočet, akustický výkon a intenzita zvuku.
Akustický tlak, efektivní hodnota akustického klaku vyjádřená v pascalech (Pa), hladina akustického tlaku Lp– logaritmický poměr hodnoty veličiny srovnávané ke stanovené srovnávací (vztažné) hodnotě  H=V/Vo  B,  dB – decibel
kmitočet f=1/T (Hz) hertz – oktávová pásma
Sčítání hluků: jeden stejný zdroj hluku navíc přispívá 3 dB, další dva zdroje navíc 4,8 dB, 10 stejných zdrojů + 10 dB
dB (A) = hladina akustického tlaku (výkonu, intenzity) při použití váhového filtru A.

Slyšení
Ucho (ušní boltec a zevní zvukovod, bubínek), střední ucho (kladívko, kovadlinka a třmínek, Eustachova trubice), vnitřní ucho (hlemýžď s vláskovými buňkami a lymfou). Vzdušné vedení a kostní vedení.
Oblast slyšení od prahu sluchu k prahu bolesti s přihlédnutím ke krajním slyšitelným kmitočtům.

Vliv hluku na člověka
Hluk má dvojí vliv: a) na sluchový orgán a jeho vnímání zvuku a b) vliv celkový
A)	vliv na sluchový orgán: adaptace prahu sluchu, adaptace na zvuk, sluchová únava, maskování zvuku (snížené vnímání slabšího zvuku).
Sluchová únava nastupuje rychleji při velmi krátkých zvucích, nepravidelných zvucích, při působení ultrazvuku, hromadění únavy a přetížení sluchu
Akutní akustické trauma  v. chronické akustické trauma, první pokles pozorovatelný při frekvenci 4000 Hz
Audiometrie – audiometr – audiogram, vyhodnocení sluchových ztrát podle Fowlera (převedení dB na %)
Nemoc z povolání – profesionální nedoslýchavost – narušuje schopnost vnímat řeč za běžných životních podmínek.
Maskovací účinek zvuku – zvuk na kterém nám záleží musí mít proti pozadí minimálně o 10 dB víc.
B) vliv na organizmus jako celek: aktivizace organizmu, úlek = stres, poškození není odškodnitelné jako nemoc z povolání
     Nepříznivý vliv hluku na spánek, navozování spánku vlivem  monotónního zvuku, je    
     možný příznivý vliv např. hudby.

Opatření k ochraně před hlukem

 Opatření na straně zdroje
a) zábrana přenosu hluku do konstrukce budovy (odpružení)
b) zábrana šíření hluku do okolí vzduchem (zakrytí)
c) zábrana šíření hluku odrazem

Organizační opatření
a)	organizace práce (protihlukové přestávky)
b)	preventivní lékařské prohlídky

Osobní ochranné pracovní prostředky (zátky, mušle přilby).

8.	Vibrace.

Vibrace jsou mechanické kmitání a chvění částí tuhého prostředí.
Působení vibrací na člověka závisí zejména na: způsobu přenosu, směru působení a velikosti.

Fyzikální charakteristiky vibrací: Frekvence, amplituda neboli efektivní hodnota výchylky a také rychlost nebo zrychlení.

Měření a hodnocení vibrací

Efektivní hodnota (hladina) vibrací.
Důležitost určení rozsahu měření podle charakteru vibrací a charakteru přenosu (celkové vibrace 1-80 Hz, při pevném styku až 1000 Hz, kinetozy od 0,1 Hz, vibrace v budovách 8-100 Hz). Nutnost měřit a hodnotit jednotlivé směry zvlášť. Vibrace se měří zásadně na jejich zdroji.
Měření zvukoměry příslušně vybavenými (snímač vibrací, váhové filtry).
Nejvyšší přípustné hodnoty vibrací (nařízení vlády č. 502/2000 Sb.).

Opatření k omezení účinku vibrací

Technická opatření (náhrada technologie, konstrukce přístroje, pružné uložení vibrujících částí, údržba strojů)
Organizační opatření spočívající ve zkrácení doby expozice
Opatření na straně pracovníka: zácvik k co nejměkčímu držení nástroje, ochrana rukou před chladem a vlhkem, rukavice nejsou účinné.
Preventivní lékařské prohlídky pracovníků.

Působení vibrací na člověka

Způsob přenosu:
-	celkové vibrace přenášené na sedící či stojící osobu (i na ležící, ale v práci se leží málo)
-	místní vibrace přenášené a) na ruce
                                                b) zvláštním způsobem (postřikovače apod.)

Vnímání vibrací: jako změny tlaku, nebo jako teplo ( u vyšších frekvencí)

Celkové vibrace: Rezonanční kmity – každá konstrukce má svou frekvenci na které kmitá a také rezonuje – na této frekvenci hrozí nebezpeční destrukce – známé je zhroucení mostu vlivem pochodující vojenské jednotky. Zvýšení obecných nemocí pohybového a trávicího ústrojí (u jedince neprokazatelné, že je to z vibrací a proto neodškodnitelné). Kinetozy – „mořská nemoc“.

Místní vibrace: nutnost ovládat nástroj vede k pevnějšímu úchopu a tím ke zvýšenému účinku vibrací, závisí i na postavení jednotlivých částí paže, směru vibrací, působení zvyšuje chlad a vlhko.

Onemocnění rukou: (poměrně časté onemocnění z práce)
1.	postižení kloubů, kostí šlach a svalů na rukou
2.	postižení cév (Raynaldův fenomén)
3.	postižení nervů

Literatura: Nař. vl. 502/2000 Sb. 

9.	Teplo a chlad - mikroklima.

Klima, mikroklima

Oteplování:    Metabolické teplo a) metabolizmus  
b) 	činnost svalů

Ochlazování: a) evaporace (odpařování potu – nejúčinnější a regulovatelná, využívá spotřebovávání skupenského tepla), 
                     b)  vylučování otepleného vzduchu (psí dýchání), moče, stolice

Výměna tepla:  a) konvekcí (prouděním)
b) 	radiací (sáláním)
c) 	kondukcí (vedením)

Termoregulace:   
Chemická             a) metabolizmus (zejména v játrech)
                             b)činnost svalů - fyzická aktivita, třes
Fyzikální a) zvýšení radiace v důsledku zvýšení teploty kůže
                          (vazodilatace – rozšíření cév)) 
b) zlepšení izolace (tuková tkáň, oděv - též  mechanická regulace)
c) evaporace (spotřeba skupenského tepla)
d) vylučování oteplených hmot (dýchání, moč, stolice)

Aklimatizace – proces při němž se optimalizují procesy termoregulace. Snadnější při adaptaci na chlad, protože tato schopnost existuje vždy zatímco adaptace na teplo se musí neustále cvičit.

Nerovnoměrná tepelná zátěž vede k nemožnosti zajistit vyhovující mikroklima na pracovišti. Tepelná zátěž může být nerovnoměrná:
1) v čase (častý přechod z tepla do zimy a naopak)
2) v prostoru  a)vertikální (např. při lokálním vytápění)
                         b) horizontální (osálání, chladné plochy)
3) jednostranná kontaktní tepelná zátěž

Vlhkost vzduchu: 
a) nízká - vysychání pokožky a sliznic
b) vysoká – dusno, nemožnost využít odpařování k termoregulaci

Hodnocení mikroklimatických podmínek:

Vnímání tepla: Na člověka působí teplo okolního vzduchu (výměna tepla konvekcí a kondukcí) a sálavé teplo. Obě složky tepla působí zhruba stejně, takže výsledné vnímání tepla je průměrem mezi těmito teplotami. Tuto teplotu měříme kulovým teploměrem. 

Rozhodující faktory pro hodnocení tepla:
•	objektivní - fyzikální (teplota vzduchu, teplota okolních ploch, rychlost proudění vzduchu, relativní vlhkost vzduchu). K měření tepla používáme kulový teploměr (viz výše), 
•	subjektivní - tepelná produkce člověka, oblečení, vztah k práci (vnímavost k odchylkám od optimální teploty snižuje práce zajímavá, odpovědná, s vysokou seberealizací a pod.). Obdobně jako vztah k práci působí i sociální faktory (vysoké společenské hodnocení práce, uznání, pozitivní sociální vazby) a peněžní odměna za práci.

10.	 Vytápění, větrání a klimatizace.

Smysl vytápění: zajištění tepelné pohody člověka, tedy rovnováhy mezi tvorbou tepla a jeho výdejem. 
Udržení tepelné rovnováhy je základní podmínka života.

Vytápění lokální – ústřední (u lokálního je problém se zajištěním rovnoměrnosti tepla), nízkotlaké, parní či horkovodní, teplovzdušné (bez zvlhčování působí jako sušička), sálavé - podlahové či stropní, elektrické (tapety, folie a kabely – snadná a přesná regulace).

Sálavé vytápění plynovými infrazářiči s odvodem spalin, nebo bez odvodu spalin (měření CO, CO2, NOx, H2O - škodliviny mohou vyčerpat pouze 1/3 PEL) infrazářiče tmavé a světlé podle povrchové teploty.

Přímotopy – vzduch je ohříván plamenem použití ve velkých halách a jen pro krátkodobý pobyt

Každé vytápění má jiné vertikální a horizontální rozdělení teplot a způsobuje jiné proudění vzduchu (pozor taky na rozvod škodlivin). S tím souvisí srážení par na studených površích a z toho vyplývajícího růstu plísní a legionel (bakterie vyvolávající legionářskou nemoc). Zvláštní pozornost je třeba problému kondenzace par věnovat při rozvodech vzduchu a klimatizaci.

Povrchová teplota a suchá destilace prachu. Suchá destilace je jev při němž se prach na topném tělese působením tepla rozkládá a odpařuje – produkty jsou velmi biologicky aktivní a znehodnocují prostředí. Proto maximální povrchová teplota u topných těles nesmí překročit 110o C° a je třeba volit taková otopná těles, která umožní jejich čistitelnost.

Vytápění v. větrání. Kvůli úspoře při vytápění je snaha co nejvíc utěsnit vytápěný prostor, tím vyvstává nový problém se zajištěním potřebného větrání v takto utěsněných prostorech.

Vytápění a vlhkost vzduchu. Čím víc se vzduch ohřívá, tím je nižší jeho relativní vlhkost. Na vyšší relativní vlhkosti jsou závislé škodliviny jako jsou plíseň a roztoči, které vyvolávají alergii (sami o sobě nebo produkty jejich rozkladu).

Klimatizace - komplexní úprava vzduchu  - ohřívání, vlhčení, event. filtrace a úprava elektroiontového složení. Slouží k vytápění i větrání. Syndrom nemocných budov (sick-building syndrom - SBS) vyskytuje se v plně klimatizovaných budovách – zatím není známa příčina. U klimatizace je obzvlášť nutná důslednost při údržbě (plísně, legionářská nemoc).

Větrání či klimatizace zajišťuje především vhodné chemické složení vzduchu. Vzduch se znehodnocuje v důsledku spotřeby  vzduchu  na dýchání (5-10, 30, 100 l.min-1 podle fyzické náročnosti práce), pobytem lidí, škodlivinami vznikajícími při nejrůznějších činnostech.

Druhy větrání 
a) přirozené - infiltrace, provětrávání, aerace, větrání šachtové, 
b) nucené – vzduchotechnika či klimatizace(klimatizace je komplexní úprava vzduchu); rozeznáváme: přetlakové, rovnotlaké, podtlakové, 
c) podle prostorového uspořádání (celkové, místní, zónové, proudové), 

Větrací jednotky, ústřední větrací zařízení, požadavky na větrací vzduch (nasávání - min. 60 cm nad zemí a pod., pozor na výfuk odpadního vzduchu aby nebyl zpětně nasáván) oběhový (sekundární) vzduch a přiváděný čerstvý vzduch, určování množství větracího vzduchu se řídí podle výskytu škodlivin tak, aby byly zajištěny limity škodlivin (prach, chemické látky), intenzity výměny vzduchu, větrací zařízení (ventilátor, vzduchotechnické potrubí s výustkami, ohřívače a chladiče vzduchu, filtry, tlumení hluku, čištění odpadního vzduchu před vypuštěním), filtrování vzduchu ((impakce (setrvačnost), difuze, elektrické síly, adheze, síťový efekt)), hlučnost a chvění vzduchotechnického zařízení, oběhový vzduch - vzduch(až 90%)

Zvláštní způsoby větrání:
•	havarijní větrání (obvykle podtlakové),
•	 větrání provozoven bez denního světla (podíl čerstvého vzduchu min.15 % /u provozoven s denním světlem je minimum10 % /, tzv.  oběhový vzduch)
•	 větrání důlních děl,
•	 místní odsávání (ústřední nebo jednotkové), 
•	klimatizace (sekundární vzduch, místní klimatizační jednotky), čističe vzduchu, rizika klimatizace - růst plísní a jiných mikroorganizmů (legionářská nemoc) v důsledku vlhkosti (zvlhčování vzduchu, rosení), údržba filtrů, čištění,  provozní deník.

11.	Osvětlení, laser, el. mag. pole.

a.	svítivost (kandela - cd), intenzita osvětlení (lux - lx), jas (kandela na m2), teplota chromatičnosti zdroje (K), účinnost zdrojů světla, luxmetr, jasoměr,
b.	fyziologie vidění - optická soustava oka, zornice, oční čočka, sítnice,
c.	vnímání světla, prahová hodnota, tyčinky (vnímají světlo bez rozlišení barev a proto vnímají i světlo nižší intenzity), čípky (vnímají barvy, vyžadují vyšší intenzitu světla), citlivost zraku na světlo různých vlnových délek (Purkyňův jev – za šera se krátkovlnné barvy jeví jako světlejší – krátkovlnné jsou fialová a modrá), vnímání barev, viditelnost předmětu (velikost - zraková ostrost, kontrast jasů a barev, jas pozadí, doba pozorování),
d.	oslnění (rušivé, omezující oslepující) oslnění jasem v. kontrastem, oslnění odrazem, oslnění přechodové (výjezd z tunelu), 
e.	zraková únava, diplopie (dvojité vidění).

Denní osvětlení 
a.	Denní osvětlení -. jeho zdrojem je přímé sluneční záření a rozptýlené světlo oblohy – jas oblohy exponenciálně stoupá od obzoru k nadhlavníku (proto je horní osvětlení několikanásobně efektivnější než boční, ale zase narůstá problém se špiněním), skleníkový efekt otepluje interiéry. 
b.	Typy denního osvětlení: boční, horní, kombinované, sekundární (přes další místnost), okna, světlíky, čistitelnost, údržba a čištění, větrání.
c.	Hodnocení denního osvětlení, činitel denní osvětlenosti  (měření při rovnoměrně zatažené obloze), izofony, třídy činnosti, rovnoměrnost denního osvětlení, oslnění, údržba a čištění.

Umělé osvětlení - 

a.	klíčová slova: zdroje světla elektrické (teplotní,výbojkové, luminiscenční, spektrum vyzařovaného světla, barevné podání  závisí na intenzitě světla vydávaného zdrojem a teplotě chromatičnosti zdroje,  Teplota chromatičnosti je pojem  vycházející z poznatku, že čím je vyšší teplota zdroje, tím je širší spektrum vyzařovaného světla postupně od červené přes žlutou, zelenou, modrou a fialovou, měrný světelný výkon, zářivky a stroboskopický efekt (pokud se těleso otáčí stejnou frekvencí jako kmitá zářivka, pak se zdá, že se těleso neotáčí – nebezpečné u cirkulárek, fréz apod. Svítidla - stínidlo, reflektor, čočka, difuzor, filtr, křivka svítivosti, účinnost svítidla. Druhy osvětlení - normální, hlavní pomocné, bezpečnostní, poruchové (náhradní, nouzové), celkové - místní - kombinované - odstupňované 

b.	Hodnocení umělého osvětlení: ČSN 36 0450. Kritický detail je nejmenší detail který je ještě nutné rozlišovat ke splnění úkolu, poměrná pozorovací vzdálenost kritického detailu, náročnost na barevné podání, použití přístrojů (stupnice a ukazatele obvykle zvyšují nároky na intenzitu světla, nízký kontrast zvyšuje nároky na osvětlení. Práce se z hlediska náročnosti na umělé osvětlení dělí na 4 kategorie a ty se dále dělí na 3 dílčí kategorie. Udržovací činitel udává nakolik je třeba zvýšit intenzitu osvětlení aby toto vyhovovalo i na konci udržovací periody, kdy výkon osvětlení je nejnižší v důsledku znečištění a případně poklesu výkonu zdrojů (zářivkové osvětlení). Zvýšení hodnot umělého osvětlení je nutné v následujících případech: malý průměrný činitel odrazu, bezokenní provozy, zaměstnání osob starších 40 let, nebo se zrakovými vadami. Hygienické minimum 200 a 300 lx. Rovnoměrnost osvětlení, rozložení jasů v zorném poli,  směrovost a stínivost, chromatičnost světla, měření - osvětlenost.

c.	Sdružené osvětlení, výjimečné, nutná vyšší osvětlenost umělým světlem než když umělé osvětlení slouží jen pro účely osvětlení v noci. 

Záření

Ultrafialové záření (100 – 400 nm)

Výkon (množství energie vyzařované za jednotku času – jednotka W)
Dávka záření (množství dopadající na plochu – J.m-2)
Intenzita záření (výkon na plochu – W.m-2)

Zdroje UV v praxi:
Elektrický oblouk, plazmový hořák (ozon), vysokotlaké xenonové a rtuťové výbojky, méně některé speciální žárovky (např. halogenové),  kyslíkoacetylenový a kyslíkovodíkový plamen. Obvykle se produkuje i ozon.

Účinek na člověka:
Neproniká do hloubky, proto  je kritickým orgánem kůže, oční spojivky, rohovka, eventuelně u dlouhovlného (UV A) i oční čočka.
Malé dávky - jsou nezbytné pro tvorbu vitaminu D v kůži,
-	zvyšují výkonnost nervového systému a odolnost proti zátěži
Závislost na vlnové délce - 
UV A (315-400 nm) fotosenzibilizace, poškození čočky žluté zbarvení až katarakta (zákal) 
UV B (280 – 315) karcinogenní účinek na kůži, efekty při opalování (spolu s UV C)
UV C (200 - 280 ) opalování, ophtalmia photoelektrica při sváření el. obloukem
100 – 200 nm – zdroj ozonu – ve vzduchu se nešíří
fotosenzibilizace – látky, které mění reakci kůže vůči UV záření (fototoxická reakce)

Ochrana zdraví před UV zářením

Vyloučení expozice, když to nejde tak aspoň omezení.
Náhrada jinou technologií, zakrytí zdroje, ochrana pracovníka (oblek – tenká dámská halenka propouští až 50% UV záření, rukavice, skla nepropouštějící UV záření, kosmetické přípravky), signalizace chodu zdroje – UV není vidět, pozor na ozon.

LASERY

Důležité veličiny:
                    -    vlnová délka (nm)
-	výkon (W) nebo hustota výkonu (W.m-2 , J.m-2 u impulzních)
-	frekvence záblesků (Hz), doba trvání jednoho záblesku (s)
-	průměr svazku záření (mm)
-	rozbíhavost (rad).
Odraz zrcadlový nebo difuzní

Účinky záření laserů:
-	tepelný účinek včetně mikroexploze z prudkého odpaření vody a ohřátí čočky, nebo rohovky infračerveným laserem
-	fotochemický účinek
-	účinek na oko nejčastěji jsou postiženy rohovka, čočka a sítnice – mže dojít k úplnému zničení sítnice a tím k oslepnutí
-	význam optické soustavy oka pro zesílení hustoty záření na sítnici a význam velikosti zornice (čím je menší celkové osvětlení tím je zornice menší a tím je menší prostup záření na sítnici)
-	obranné mechanizmy jsou pomalé

Ochrana zdraví před nepříznivými účinky laserů
Nařízení vlády č. 480/2000 Sb.o ochraně zdraví před neionizujícím zářením

Lasery I. třídy – nemohou poškodit zdraví buď pro malý výkon, nebo technické řešení
Lasery II. třídy – viditelné záření, které může  poškodit sítnici jen při dlouhodobé expozici
Lasery III. třídy – a) nebezpečné při pozorování optickou pomůckou
                             b) mohou způsobit poškození oka při nahodilém zásahu přímo , nebo 
                                 zrcadlovým odrazem
Lasery IV. třídy  - mohou způsobit poškození oka při nahodilém  zásahu přímo, nebo při     
                              odrazu a to i difusně odraženým zářením

Ochrana pracovníků: organizační opatření (poučení, zákaz vstupu nepovolaným, zákaz zvyšování výkonu laserů, výběr pracovníků) a osobní ochranné pracovní prostředky (brýle).

Infračervené záření

Mikroklima (jde o tepelné záření), zákal oční čočky.

Elektromagnetické záření o 300 GHz a nižších  

Účinky na člověka:
a)	tepelné závisí na obsahu vody , možnost koncentrace na rozhraních, orgány zvlášť citlivé na zvýšení teploty jsou oční čočka, mozek  a varlata
b)	netepelné bolesti hlavy, únavnost, poruchy spánku, pocení, poruch menstruačního cyklu apod.
limity ve vyhlášce, ochrana stíněním zdroje nebo i člověka, preventivní prohlídky, rizikové pracovniště.

Ionizující záření

Korpuskulární: alfa malý průnik (vzduch cm, tkáň m), beta průnik ve vzduchu m, ve tkáni cm, neutrony 

Elektromagnetické: rentgenové záření, gama záření

Uzavřené a otevřené zářiče

Klíčová slova další: Aktivita (Bq), poločas přeměny, energie záření (eV) je přímo úměrná frekvenci, absorbovaná dávka, dávkový ekvivalent (absorbovaná dávka . biologická účinnost) (Sv - sivert), efektivní dávkový ekvivalent (respektuje různou biologickou závažnost ozáření různých tkání), dávkový úvazek je dávka kterou bude tkáň či orgán ozářen za 50 let od příjmu radioaktivní látky.

Biologické účinky:

Zničení buňky či mutace. Mutace v zárodečné buňce se dědí.

Nestochastické a stochastické účinky (stochastické  = pravděpodobnostní, bezprahové, nestochastické  = prahové).
Profesionálně se nejvíce vyskytuje rakovina plic.

12.	Toxikologie – základní pojmy.

a.	Opakování: Nebezpečnost (vlastnost) a riziko (pravděpodobnost účinku).
b.	Expozice je míra s jakou je organismus dané škodlivině vystaven, expoziční cesta (bez komentáře), expoziční vstup (brána expozice, brána vstupu), dávka je organismem skutečně přijaté množství škodliviny (obvykle jen část z expozice).
c.	Dávka a odpověď. prahové a bezprahové působení – viz kapitolu 2 str. 2 a 3.
d.	Zdravotní účinky: (Akutní - chronická toxicita, alergické reakce, idiosynkratická reakce, vratné a nevratné účinky, lokální a systémová toxicita, mutagenní účinky, embryotoxické nebo fetotoxické  v nich -teratogenní/malformace – špatné utváření plodu/). Vytěsnění kyslíku.
e.	Vyjadřování toxicity (viz kapitolu 2 str. 2 a 3 - akutní - chronická toxicita,  LD50, LDLO(lowest), LC50, LCLO, LOAEL, NOAEL, NOEL, práh, karcinogen, karcinogeneze, senzibilizace - alergen, ADI, testy kancerogenity - Amesův test, aberace periferních lymfocytů). (LOAEL - Lowest-Observed-Adverse-Effect-Level), (NOAEL - No-Observed-Adverse-Effect-Level).(ADI - Acceptable daily intake)
f.	PEL, NPK-P. 
     NPK-P Nejvyšší přípustná koncentrace je koncentrace škodliviny v pracovním ovzduší o které se podle současných vědeckých znalostí opodstatněně předpokládá, že nepoškodí zdravotní stav osob, které jsou jí vystaveny (krátkodobě).
     PEL Přípustné exposiční limity jsou celosměnové, časově vážené průměry koncentrací plynů, par nebo aerosolů v pracovním ovzduší, jimž mohou být podle současného stavu vědomostí a znalostí vystaveni zaměstnanci po zákonem stanovenou pracovní dobu (§ 85 odst. 1 zákoníku práce) aniž by u nich došlo i při celoživotní pracovní expozici k poškození zdravotního stavu, k ohrožení jejich pracovní schopnosti a pracovní výkonnosti. Výkyvy koncentrace chemické látky nad hodnotu přípustného exposičního limitu až do hodnoty NPK-P musí být v průběhu směny kompensovány jejím poklesem tak, aby nebyla hodnota přípustného exposičního limitu překročena. Přípustné exposiční limity platí za předpokladu, že zaměstnanec je zatěžován tělesnou prací, při které jeho průměrná plicní ventilace nepřekračuje 20 litrů za minutu. Dodržování přípustných exposičních limitů neskýtá vždy dostatečnou ochranu osob zvýšeně vnímavých k účinkům dané látky
g.	Cesty vstupu toxických látek do organizmu (dýchací a trávicí ústrojí, kůže) (fyzikální a chemické vlastnosti - skupenství, rozpustnost ve vodě či v tucích – látky rozpustné v tucích se často vstřebávají kůží),
h.	Přeměna v organizmu - někdy je produkt „detoxikace“ toxičtější než původní látka –příklad: přeměna diethylglykolu (Fridex) na kyselinu šťavelovou, vylučování, poločas (doba za kterou obsah škodliviny v organismu poklesne na polovinu – zúčastňuje se přeměna látky v organismu a její vylučování, BET (biologické expoziční testy – jiná forma sledování expozice než stanovení obsahu škodliviny v prostředí měřením a to v biologické materiálu, kterým je nejčastěji moč), získávání toxikologických  dat z databází na rozdíl od přímého stanovení.
i.	Chemické škodliviny - podle skupenství, aerosoly kapalné a tuhé, prach, kouř a dým, 

13.	Prach a chemické látky.

Prach
-	Prach, respirabilní frakce prachu (méně než 5m), čistící mechanizmy v dýchací soustavě (hlen, řasinkový epitel, fagocytace s následným vyloučením řasinkovým epitelem). 
-	Nevyloučený prach: vstřebávání (do krve - rozpustné prachy, do mízních cév a uzlin, zavlečení makrofágem do plicní tkáně).
-	Fibrogenní prach způsobuje, že plicní tkáň ja nahrazována nefunkční vazivovou tkání- silikóza, pneumokonióza uhlokopů, azbestoza, pneumokoniozy.
-	Berilióza,  aluminióza a pneumokonióza z tvrdokovů (kobalt?).
-	Sideróza (včetně  svářečské plíce) – jde o prosté ukládání.
-	Organické prachy - farmářská plíce (plesnivé organické látky např. seno - spoluúčast alergie a snad i přímo plísní a jejich spor) - byssinóza (prach surové bavlny a jiných textilních vláken), prach z tropických dřev.
-	Prach “inertní” (záněty průdušek a následně emfyzém, usnadnění infekce).
-	Infekční prach.
-	Karcinogenní prach včetně vláken (průměr menší než 3m, minimální délka 5m, poměr délky k průměru větší než 3 - hlavně azbest, ale výjimečně i jiná).
-	Nebezpečnost a riziko - viz výše.
-	NPK-P, PEL-P prachů - viz výše.
-	Měření koncentrace – filtry, filtry membránové (možnost zprůhlednění a následného prohlížení prachových částic), filtry vláknité, prachoměry (vírový způsob odlučování).
-	Stacionární odběr (v dýchací zóně pracovníků), osobní  odběr – nejlépe reprezentuje skutečnou míru expozice.

Preventivní opatření k ochraně před prachem
(je možno použít jako obecný model)

a)	Technická opatření:
-	změna technologie
-	uzavření zdrojů prašnosti
-	místní odsávání
-	srážení prachu zkrápěním vodou
-	ředění prašnosti (směr proudění od pracovníka ke zdroji prachu
-	izolování pracovníka (kabiny, velíny)

b)	Organizační opatření:
-	určit způsob práce při němž je nejmenší prašnost a tento určený způsob dodržovat
-	zabraňovat sekundární prašnosti (úklidem, zvlhčováním apod.)

c)	Náhradní opatření:
- Užití osobních ochranných prostředků

d)	Preventivní lékařské prohlídky (vstupní, periodické a výstupní)

e)	Evidence práce a zvýšený dozor:
Kategorizace

Místní účinky chemických škodlivin

Látky žíravé, dráždivé, senzibilizující, karcinogenní.

Poleptání, nekróza (hojí se jizvou), první pomoc – omývání tekoucí vodou (ředění látky).

Prevence: náhrada nebezpečné látky, technická opatření, správné technické postupy, osobní ochranné prostředky (jejich častá výměna a řádná údržba), osobní hygiena a péče o kůži, zábrana pocení, výběr pracovníků, preventivní periodické prohlídky.

Dermatitidy (záněty kůže) -  akutní a chronické iritační, alergické kontaktní (ekzém).

Postižení očí a sliznic (dýchací a zažívací trakt)

Látky působící na mazové žlázy:
Akné (oleoza, chlorina). Současné působení i na jiné orgány.

Nádorová onemocnění kůže
Dehet (rakovina šourku u kominíků – první odborný postřeh z hygieny práce s využitím epidemiologického přístupu).

Plynné dráždivé látky

Dráždí dýchací orgány a oko (spojivku a rohovku), mohou se vstřebávat.

Účinek podle rozpustnosti ve vodě. (rozpustné ve vodě dráždí dýchací cesty, nerozpustné pronikají hlouběji do plic).

Dušení z nedostatku kyslíku

Smrtelný je pokles kyslíku pod  5%, při fyzické práci pod 8 – 10 %.

Vytěsnění kyslíku plyny těžšími než je vzduch.

Chemické látky a organizmus.

Systémové účinky.

Brána vstupu: Dýchacím ústrojím, kůží, trávicím traktem.

Dýchací ústrojí – vstup ovlivňuje: plicní ventilace (závisí na fyzické práci i psychických faktorech), koncentrace škodliviny, doba expozice a retence.

Kůže – dobře prostupují látky rozpustné v tucích.

Trávicí ústrojí – zpravidla nepřímo, přes ruce.

Přeměna škodlivin v organizmu

“detoxikace”, vylučování, deponování, enterohepetální cirkulace je stav, kdy látka se zachytí v játrech, odtud vyloučí do střeva odkud se zase vstřebá do krve a zachytí v játrech atd., poločas - viz výše.

Účinek škodliviny:
závisí na:
Fyzikální a chemické vlastnosti, dávka škodliviny, rozložení expozice v čase, brána vstupu.

Se zvyšující se dávkou může účinek postihovat i další orgány.

Akutní a chronické účinky

Pozdní účinky – mutagenní (v nich karcinogenní), embryotoxické, fetotoxické, teratogenní, senzibilizace

Účinek obvykle respektuje Gausovo rozdělení (normální)

risk assessment (hodnocení rizika),
risk management (řízení rizika)

NPK-P, PEL – viz výše 
 
Stanovení koncentrace škodlivin v prac. ovzduší
detekční metody, analytické metody, pasivní dozimetrie
JAM (jednotné analytické metody)
Odběry krátkodobé, dlouhodobé a celosměnové (časový snímek)

Expoziční testy
BET – biologické expoziční texty (stanovení v moči, v krvi, ve vydechovaném vzduchu).

Ochrana zdraví před chemickými škodlivinami

1.	technická opatření
-	vyloučení chemické škodliviny a její nahrazení jinou látkou
-	úprava technologického procesu
-	hermetizace zdrojů škodlivin
-	automatizace a dálkové ovládání
-	místní odsávání
-	celkové větrání
-	údržba zařízení

2.	organizační opatření
-	dodržování stanovených technologických postupů 
-	zpracování provozních pokynů
-	kontrola koncentrace škodlivin
-	výběr pracovníků
-	zajištění nebezpečných prací několika pracovníky

3.	Osobní ochranné pracovní prostředky
-	filtrační přístroje
-	sebezáchovní přístroje s vlastním zdrojem kyslíku
-	isolační dýchací přístroje
-	
4.	Dodržování osobní hygieny
-	udržování čistoty kůže zejména rukou
-	zákaz jídla, pití a kouření
-	udržování čistoty pracovního oděvu

5.	Preventivní lékařské prohlídky

Chemický zákon a předpisy související
Zákon č. 356/2003 Sb.

Předepisuje povinnosti osob nakládajících s nebezpečnými látkami. Definuje nebezpečné látky, zavádí metodiku pro jejich jednotnou klasifikaci a označování. Zavádí označování výstražnými symboly nebezpečnosti a standardní věty označující specifickou rizikovost  (tzv. R-věty) a standardní pokyny pro bezpečné nakládání (tzv. S-věty) a jejich kombinace.

Vyhláška č. 232/2004 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona o chemických látkách a chemických přípravcích a o změně některých zákonů, týkající se klasifikace, balení a označování nebezpečných chemických látek a chemických přípravků

Vyhláška č. 231/2004 Sb., kterou se stanoví podrobný obsah bezpečnostního listu k nebezpečné chemické látce a chemickému přípravku

Výstražné symboly nebezpečnosti

T+ s lebkou = vysoce toxický, T s lebkou = toxický, 
Xn se symbolem výrazné tučné X = zdraví škodlivý , 
C se symbolem se zkumavkami = žíravý a 
Xi se symbolem stejným jako u Xn, tedy tučné X = dráždivý

Příklady standardních vět

Příklad R-věty: R 21 Zdraví škodlivý při styku s kůží
Příklad kombinace R-vět:  R 39/23/24 Toxický: nebezpečí velmi vážných nevratných účinků při vdechování a při styku s kůží.
Příklad S-věty: S 25 Zamezte styku s očima
Příklad kombinace S-vět: S 20/21 Nejezte, nepijte a nekuřte při práci

Zásady první pomoci při akutních otravách

Obecně: při bezvědomí stabilizovaná poloha, při zástavě vitálních funkcí - dýchání z úst do úst a nepřímá masáž srdce, podle okolností lékařská pomoc.
Při nadýchání: vyvést z prostoru s výskytem škodliviny, dále podle okolností
Při požití: obvykle nevyvolávat zvracení, pouze vypláchnout ústa vodou a vyhledat lékařskou pomoc. (Při zvracení po požití organických látek s nízkou viskozitou hrozí aspirační pneumonie.) Zvracení je doporučeno pouze při mimořádných podmínkách, např. při nedosažitelnosti záchrané služby a při požití velmi jedovatých látek.
Při zasažení očí: vyplachovat čistou (pitnou nebo užitkovou a nejlépe vlažnou) vodou po dobu nejméně 10 až 15 minut eventuelně při násilně otevřených víčkách. Velmi rozhoduje rychlost zásahu.
Při zasažení kůže: svléknout kontaminovaný oděv a omývat tekoucí vodou vhodné jakosti a teploty. (nejlépe svlékat oděv již pod proudem vody – třeba ve sprše) Velmi rozhoduje rychlost zásahu.

14.	Práce zakázaná ženám a mladistvým. 

Vyhláška č. 288/2003 Sb., kterou se stanoví práce a pracoviště, které jsou zakázány těhotným ženám, kojícím ženám, matkám do konce devátého měsíce po porodu a mladistvým, a podmínky, za nichž mohou mladiství výjimečně tyto práce konat z důvodu přípravy na povolaní.
Jsou zakázány obvykle práce rizikové. Práce s karcinogeny a mutageny apod. a látkami velmi nebezpečnými jsou zakázány bez ohledu na kategorii. Pro fyzickou zátěž a pracovní místo a některé další faktory jsou stanovena speciální kriteria.

15.	Nemoci z povolání, nemoci související s prací

Nemoci z povolání v užším smyslu: nemůže k nim dojít jinde než při určité práci (např. pneumokoniozy).
Jako nemoc z povolání je možno uznat i další onemocnění, která se u určité profese vyskytují více než u ostatní populace (např. infekční onemocnění u zdravotníků).
 
Nejčastější nemoci z povolání jsou způsobeny fyzikálními faktory a z toho nejčastějším původcem jsou vibrace a nemoci z přetížení.

Nařízení vlády č. 290/1995 Sb., kterým se stanoví seznam nemocí z povolání – vyjmenovává nemoci a podmínky za nichž mohou vzniknout.  Za nemoc z povolání nelze uznat nemoc, která není vyjmenována v tomto seznamu. Nelze tedy uznat jako nemoc z povolání např. nemoci zad, nebo infarkt myokardu.

Odškodňování nemocí z povolání a pracovních úrazů
Náhrada za ztrátu výdělku, za bolest a ztížení společenského uplatnění, za účelně vynaložené náklady spojené s léčením a věcnou škodu.

16.	Podpora zdraví, zdravý podnik.

Odhaduje-li se, že více jak 50% zdravotního stavu je možno ovlivnit změnou životního stylu je rozumné hledat všechny formy podporující tyto žádoucí změny. Trávíme-li v práci více jak polovinu svého aktivního živote je bez zapojení i této složky života je obtížné uspět. Je jasné, že každá organizace musí napřed plnit své úkoly pro něž byla zřízena. Ukazuje se ale, že bez péče o zaměstnance je téměř nemožné ty kvalitní udržet a podpora zdraví je jednou z forem péče o lidské zdroje.
Zdravý podnik několik poznámek

•	Proč ano:
•	Lze navázat na organizaci podniku.
•	Je v zájmu podniku i pracovníka. Nejde jen o to, že pracovník je zdravější, ale je i pracovně zdatnější. Kromě jiného programy totiž zlepšují komunikaci, mají dopad na zkvalitnění organizace apod.
•	Může být součástí podnikové kultury a součástí řízení lidských zdrojů.
•	V zaměstnání se vytváří silné sociální vazby (komunitní přístup).
•	Lze efektivněji využívat služby.
•	Lze využít obavy ze ztráty zaměstnání, ale velmi opatrně.

•	 Proč ne:
•	Program pro skupinu nemůže plně přihlížet k vyspělosti jednotlivců.